- Fan, Victor! - Vi slår oss härifrån. Till lobbyn.
- Mamma! - Herregud... Alicia!
Alicia.
Strand!
Victor!
- Vi ska väl inte... - Jo, det ska vi.
Vi letar upp Alicia och Ofelia och sticker sen.
- Fan, de tog bilen! - Nej, hon ropade på mig.
Det var då ingen död som tog den, Madison.
Victor.
- Det är ingen fara med henne. - Det vet du inte.
- Vi kan inte göra nåt. - Alicia skulle inte lämna oss.
Det är inte likt henne.
- Hon var trängd och hade inget val. - Hon skulle inte göra det.
Jo, om hon var tvungen för att överleva.
- Hon är självständig. - Jo.
Tack vare mig.
- Drick. - Spara på det.
Nej. Vatten dricker man, sen letar efter man mer. Kom igen.
Tequilabaksmällan gör nog inte saken bättre. Drick nu.
- Nöjd? - Överlycklig.
Vi borde sova. Massageborden duger men det finns ett dubbelrum där uppe.
Vi är tryggare tillsammans.
Det är ingen infekterad.
Hjälp oss, nån! Öppna dörren!
Alicia! Det är jag!
- Mamma! - Säg till henne att öppna!
- Mår ni bra? - Du, då?
Vem fan är du?
APOTEK
- God morgon. - Vad är det?
- Jag klantade mig vid bytet. - Och äventyrade kolonin.
Ja, jag vill gottgöra det.
- Du behöver vatten till mjölkpulvret. - Jag ska inte göra mjölk.
- Har du gjort blandningar här? - Ja.
Var är utrustningen?
- Får jag? - Varsågod.
Jag hade en kompis.
Han var inte den vettigaste killen, men...
Han var smart och kreativ. Mycket kreativ.
Han hade ett knep han gjorde
när han inte hade råd med nytt. Har du en hammare?
Man drygar ut drogerna, och ökar lagret.
Ruset blir direktare. De kommer att fatta.
De tänker bara på att de blir mer påtända, och snabbare.
- Men om de anar... - Det gör de inte. Du är apotekare.
Jag är knarkare. Lita på mig.
Låt mig ställa allt tillrätta.
Tack.
Okej.
- Snygg teknik. - Mitt kunnande är smalt, men gott.
Det här köper oss bara lite extra tid.
Mer tid, mer hopp.
Och hopp räcker längre än en Gansito, eller hur?
Vi borde leta efter Ofelia.
I vilken riktning? Om hon inte tog bilen finns hon här.
- Annars hade hon ett resmåI. - Eller är rädd och ensam.
- Jag gav Daniel ett löfte. - Glöm det.
- Fokusera på här och nu. - Jag gör det.
Ofelia valde att sticka. Hon trodde inte att vi kommer att klara oss.
Det ska vi. Det gör vi.
- Är det allt som finns? - Ja.
Gästerna kontrollerar resten. Matförrådet.
- Finns det mycket? - Torrvaror och burkmat. Mycket.
Det skulle räcka i månader. Men de vill få bort oss.
De vill döda mig.
Oscar! Oscar!
- Vad vill du? - Är du Oscar?
- Nej. - Vi vill prata med honom.
Han vill inte prata med er.
Vi lämnar inte hotellet. Inte ni heller.
Det finns mycket att göra och vi måste hjälpas åt.
Släng vapnen.
Visitera oss.
Släpp in dem.
- Är vi säkra på det här? - Jag är trött på att fly, Victor.
- Ta en paus om du måste. - Behövs inte.
Jobba ihjäl dig om du vill, men jag delar inte ut hedersmedaljer.
Vad hände?
Har Luciana inte berättat? Hon sa att hon hade det.
Hon sa att du blev biten utan att förvandlas
och att hon har stark tro till dig.
Inget tålamod med mitt tvivel. Inget tålamod med mig alls, faktiskt.
Luci är misstänksam och testar oss. Hon testade dig.
- Men man överlever inte ett bett. - Tror du inte att jag blev biten?
- Jag tror inte på mirakel. - Det var ditt ord.
- Vad säger du, då? - Att våga tro.
Jag har problem med det också.
- Vad har ni för plan? - Spara det vi har, leta efter mer.
- Har ni familj nånstans? - Min familj var här.
Vissa stack, men när gränsen stängdes satt vi här.
- Vad vill ni? - Vi vill ha hjälp. Vi behöver er.
- Vi har inget att ge. - Jodå.
Det är en chans för oss alla.
Det är ett tomt hotell. Allt tar slut. Det finns inget.
Ni har inte varit utanför. Ni anar inte.
Ni har allt. Vatten, mark att odla, grindar att förstärka.
Men vi måste rensa bort de döda.
Vi kan göra ett hem av det här stället.
Om vi hjälper er kan den där kvinnan inte stanna.
Elena gjorde vad hon ansåg vara rätt just då.
- Hon ångrar sig. - Hon dödade min dotter.
Sjukdomen dödade henne.
Vad det än är. Det tog din dotter.
Vi har också förlorat närstående.
Men vi kan få stopp på det. Vi kan börja om, båda familjerna.
Vi har samma intressen.
Nästa grupp som kommer hit kan vara grymma.
De kommer inte att diskutera. De kommer att ta och döda.
Det har vi sett.
Vi kommer att rensa bort de döda och blockera grindarna, ensamma.
Men det vore lättare om ni hjälpte oss.
Ta nycklarna.
- Hur är det? - Bra.
- Din tystnad säger annat. - Bra förhandlat.
- Du kan ha konverterat några. - Inte mamman.
Nej, hon drivs av sorg.
Vi behöver dem. Förlorar vi mot dem förlorar vi ett hem.
Victor, vad är det?
Jag hade ett hem.
Jag sköt Thomas. Jag begravde honom där.
Jag ska hjälpa dig säkra stället, men det är inget hem.
Det är bra. Riktigt bra. De kommer inte att ana nåt.
Vi får hoppas och be.
Vi är tillbaka före skymningen. Önska mig lycka till.
Nick.
Det var en pojke i din åIder som bodde på gatorna här.
En missbrukare. Han försökte ofta stjäla av mig.
När världen förändrades fick han tag i nånting.
Nånting otäckt.
Jag vet inte vilken drog det var men han togs för en sombra.
En mobb tog honom till andra infekterade.
De skulle döda dem.
Jag försökte rädda honom. Det var lemmar, käkar, blod.
Kaos. Och i det ögonblicket, när jag blev slagen av de levande...
blev jag biten av de döda.
Jag kände en hand, och såg Luciana.
Hon förde mig hit och vi väntade på att döden skulle komma.
- Men den kom inte? - Nej.
- Du blev bara frisk? - Ja.
- Vad hände med pojken? - De dödade honom.
Du tror att du är säker bland dem
men du är aldrig säker hos Marcostyperna, de beväpnade.
Ändå tycker du om att vara där ute. Det gör mig rädd för din skull.
- Du låter som mamma. - Det försöker jag inte.
Jag ber dig inte stanna. Att du går är viktigt för oss.
Jag ber dig bara vara försiktig. Modig men försiktig.
- Jag vill att du kommer tillbaka. - Tack för det.
- För vad? - För att du bryr dig.
Kom igen! Passa, då!
Så ja!
Kom igen!
Ja! MåI!
- Spelar du? - Jag gjorde det som barn.
Det är orättvist. Vi har ingen vuxen!
Ni kommer att få det.
Varsågod.
Behöver ni en vuxen? Gör ni det?
Får jag vara med? Okej, då kör vi. Jag är med.
- Är du med? - Nu kör vi.
Kom igen, hörni. Kom igen!
Kom igen nu!
Kör!
MåI!
- Otillåtet inhopp. - Ta det med domaren.
Du är en katastrof.
Kom igen nu!
Just det, hitåt.
Francisco?
- Ta det lugnt. - Det hände en sak.
- Han är i bitar. - Okej, ta ett djupt andetag.
Berätta nu vad som hände.
Vad är det?
- De har hittat honom. - Vem?
Pablo.
MåI!
Hallå!
Luciana.
- Du måste inte följa med. - Du kan ingen spanska.
- Nån annan, då. - De står vakt.
Din pojkvän har dött.
Han var min bror.
Herregud, förlåt mig.
Är en viktigare än en annan?
- Familjen känner dig bäst. - Ja.
Pablo ställde alltid upp för mig.
När vi flyttade för att jobba i en maquiladora.
- Och när allt förändrades. - Är dina föräldrar utanför stan?
Nej, min pappa försvann innan allt började.
Vi försökte få hit mamma men tappade kontakten med henne.
- Vi kan leta efter henne. - Vi har gjort det. Pablo har det.
Han tröstade mig när hon anslöt sig till de döda, men nu...
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag beklagar.
De kan inte öppna dörrar. Vi kan lämna dem.
Om en kommer loss blir det samma visa igen. Vi måste rensa.
Tack.
- Några kom ut självmant. - De följer dig.
Vi behöver dem. Vi behöver fler händer.
En våning av 17. Tre byggnader. Det kommer att ta veckor.
Vi kan inte slita och låta nån skithög ta allt ifrån oss.
Förlåt.
- Du har inte gjort nåt fel. - Det du sa var sant.
Du uppfostrade dig själv.
Särskilt efter att pappa dog, när du inte skulle behöva det.
Det var mitt fel.
Du gjorde inget fel.
Alicia.
Kom upp ur vattnet.
Alicia.
Vi måste inte ta rum för rum och våning för våning.
Vi måste inte döda dem alls.
VARNING FÖR TIDVATTEN BADNING FÖRBJUDEN
Enligt Luciana gjorde du som vi sa och var försiktig vid Pelicano.
Jag var respektfull mot asen, slickade röv, kallade dem "señor".
Jag offrade min stake.
Hellre den än ditt huvud. Du överlevde.
- Att överleva smakar skit. - Du kommer att vänja dig.
- Vad är det här? - Det är ditt.
Du får lämna sjukstugan. Jag behöver sängen.
- Det är för mycket. - Du förtjänar det.
Du har gett kolonin en gåva. Du köpte oss tid.
- Jag drygade bara ut piller. - Det var mer än bara det.
Hotellets tre sektioner går hit. Vi driver dem genom det rummet.
Korridoren leder till piren.
Hamnar ni i knipa så letar ni upp ett säkert ställe.
Driv dem mot mig så för jag dem till havet.
Håll koll på dem och ligg före. Det kommer att gå bra.
- Gumman? - Låt mig gå ner till piren.
- Du kommer att bli fångad. - Jag behöver dig i båten.
Jag litar inte på nån annan.
Jag letade efter dig i baren...
och försökte nå fram till dig men var så rädd att inte kunna det.
När jag äntligen gjorde det såg jag en död kvinna.
Hon hade likadant hår som du.
- Jag trodde... - Du kommer inte att förlora mig.
Jag ska inte förlora dig. Aldrig.
Gå. Vi ses i vattnet, okej?
Hallå! Hallå!
Hallå!
Hallå! Hallå!
Kom igen.
- Följde alla efter? - Vad vi kan se.
- Alicia borde vara här nu. - Hector också.
- Okej. - Ska jag inte hjälpa dig?
Det behövs bara en. Var där och ta emot mig. Skynda på.
Hela vägen!
Kom igen!
Hoppa i!
Kom igen!
Det är för grunt. Vi måste längre ut.
Nu går det bra. Släpp. Det går bra nu. Släpp.
Kom igen!
Hela vägen. Ända till kanten.
Jösses.
Kom igen, Alicia. Kom igen.
Hela vägen.
Kom igen! Hela vägen.
Kom igen!
FARA
- Kom igen. - Mamma!
Kör, Hector! Kör!
Mamma! Här är vi, mamma!
- De fixar det. - Ge mig din hand!
- Vi klarade oss. - Kom igen, följ oss!
Kom in.
- Jag är för trött för att sova. - Kom in.
- Läser du en ordbok? - Ja.
Jag måste kunna prata med andra än dig och Alejandro.
- Hur går det? - "Jag har rena struntor. "
- Har du rena strumpor? - Blev det rätt?
- Nästan. Visto calcetínes limpios. - "Visto calcetanes limpios. "
Calcetínes.
Jättebra.
Jag skulle ha tagit spanska i high school.
- Vad tog du istället? - Bara mig själv, på stort allvar.
Min syster läste spanska. Hon var det gyllene barnet med en framtid.
- Har du en syster? - Ja. Hur så?
Jag vet inte.
Jag har svårt att se dig med en familj.
Lever hon?
- Ja, jag tror det. Jag hoppas det. - Och dina föräldrar?
Mamma var med min syster när jag stack.
- Och din pappa? - Borta sen länge.
- Jag beklagar. - Det är lugnt.
Alla har förlorat nån.
Ska vi vänta på honom?
Min bror är inte redo för det här.
Maten är kvar när han kommer.
Vilket rum är bröllopssviten?
Tornet, 1711.
Jag är tillbaka till skålen.
Är hon där inne?
Vi träffades på UCSD.
Det tog mig ett år att samla mod att prata med henne.
- Jag kunde inte andas. - Jag känner igen känslan.
Nej, det gör du inte.
Jag trodde aldrig att vi skulle gifta oss.
Men det gjorde ni.
Den känslan är också bekant.
Du får inte.
Jag låter dig inte röra henne.
- Jag beklagar. - Det är inte rättvist.
Nej, det är det inte. Inte det minsta.
Att du lever med det här är inte heller rättvist.
Vare sig för dig eller henne.
Det är inte din fru.
Inte längre.
Hur vet du det?
Döden skilde er åt. Dina löften befriar dig.
- Vad är jag utan henne? - Du blir dig aldrig lik.
Men sen...
en morgon kommer du att börja tänka som nån annan.
Nån du inte känner än.
Personen som kommer efteråt.
Jag gillade den jag var.
Samma här.
Jag kan hjälpa dig.
Vad heter din fru?
Jessica.
Jessica...
Låt mig hjälpa Jessica.
- Förlåt. Jag somnade. - Det är lugnt.
- Jag borde gå. - Sov. Jag klarar mig fint här.
Nej. Folk kommer att snacka skit.
- God natt. - Får jag fråga en sak?
Imorse sa Alejandro till mig
att du testar människor.
Han sa att du testade mig.